User:Yasen Nestorov

ПРОЗОРЧЕ С ПРИКАЗКИ От ДИМИТЪР СВЕТЛИН

Цяла зима баба Сия приказки реди, реди. Ала приказки, от тия, дето всичките беди като нищо побеждава внучето ѝ Драгостин. Драго край реката Лява (тя протича под дома) в бой е с не един разбойник. (И с пищови, и с кама!) И така дела достойни върши като пръв герой.

Виждате какъв е той.

Едър пухкав сняг се рони. А юнакът Драгостин все по чужди небосклони само с коня си Орлин хората от зло спасява. Зимата така минава.

*

Неусетно в дефилето изтъняха ледовете. На прозорчете капака се разтвори и постопли вvън южняка всички хора.

Месецът сияе едър и тъй близо, а прозорчето е - гледай, телевизор. И се вижда всичко ясно и дълбоко. Тръгвай в пътица опасни и високи!

Баба Сия без да сети се унесе в сън, но будно е момчето с поглед весел.

Нещо свое си представи замечтано и герой само тогава лесно стана.

Волен вятър го целуна и поведе. Пролет бяла. Вечер лунна. И победи.

А прозорчето такива приказки редки, дето Драго в бой отива, за да победи.

Гледай ти това прозорче, пълно с приказки било. Сякаш че върти моторче филм по бялото стъкло.

И зареждат се картини и истории безчет. Драго пак на бой замина смело, както му е ред.

Срещу зли тирани в омагьосани гори бой ще се захване. Кой кого ще покори?

Иска ли се питане. То се знае кой. Нека да поскитаме с нашия герой.

. . . Де реката го отнесе по далечните светове? Де се спотаи и де се пак увлече в боеве?

В край незнаен е. Изсвири. Ей го коня му Орлин. Драгостин е командира: тук - на конен полк един,

там - на стрелкова дружина. И на не една войска командир е ненадминат, всепобеден. И така -

конят му неукротим е, огън диша като змей. Каже ли му: - Понеси ме! - в облаците го ветрей.

Тук- селце освобождава, там освобождава града. И най-силната държава основава вождът млад.

Справедливите закриля, гони господаря лош. Драгостиновата сила побеждава ден и нощ. ..

*

Една луна е засияла, та сякаш е същински ден. И вее вятър от превала през двора необикновен.

Реката си струи, не спира, какво е бяло ширине! А Драгостин си фантазира и вижда се какъв ли не.

Не търси вече баба Сия. Тя радва се, че вече той измисля случки, от ония, в които сам си е герой.

А как е ярко-теменужно, особено, през пролетта! Така е, само че е нужно очи да имаш за света.

Ще видиш негърче-презморче и индиански постови. Само вечерното прозорче картините ще оживи.

Ще видиш къщи чудновати и целия безкраен свят. Приятел вест ще ти изпрати с печат и почерк непознат.

Не вярвате ли? Вън е пролет. Луна сияе всяка нощ. С лъчи като пера наболи е залезът червенокож.

Какво се маеш? Бързо в къщи прозорчето се намери. Пред тебе книга се разгръща - вълшебно да те покори.